Historie - Hvordan?
Om formiddagen den 16. september 2004 begyndte rygterne om, at prinsesse Alexandra og prins Joachim skulle skilles at spredes. Flere hørte det fra skole- eller arbejdskammerater, andre modtog sms-beskeder om det.
Kl. 11.30 udsendte hoffet en pressemeddelelse, der bekræftede rygterne. Den lød i sin helhed sådan:
Deres Kongelige Højheder Prins Joachim og Prinsesse Alexandra
AMALIENBORG, den 16. september 2004
Hendes Majestæt Dronningen og Hans Kongelige Højhed Prinsen har pålagt Hofmarskallen at meddele, at Deres Kongelige Højheder Prins Joachim og Prinsesse Alexandra har besluttet at lade sig separere med henblik på efterfølgende at søge skilsmisse.
Det er med dyb beklagelse, at Dronningen og Prinsen har accepteret denne beslutning. Samtidig vil Regentparret yde deres fulde støtte til Prins Joachim og Prinsesse Alexandra i den vanskelige periode, der ligger forude. Dronningen og Prinsen ønsker at medvirke til, at der findes en værdig løsning for deres søn og svigerdatter, og at børnene, Prins Nikolai og Prins Felix, sikres trygge vilkår.
Der er imellem Prins Joachim og Prinsesse Alexandra enighed om beslutningen samt vilkårene for separationen. Prins Joachim bliver boende på Schackenborg. Prinsesse Alexandra bliver indtil videre boende i parrets lejlighed på Amalienborg sammen med Prins Nikolai og Prins Felix. I separationstiden bevarer Hendes Kongelige Højhed Prinsesse Alexandra sin nuværende titel og vil efter skilsmissen skulle tituleres Hendes Højhed Prinsesse Alexandra.
Prins Joachim og Prinsesse Alexandra udtaler i denne forbindelse:
"Efter mange og svære overvejelser har vi i gensidig forståelse besluttet at lade os separere med henblik på at søge skilsmisse. Der er enighed mellem os om vilkårene for separationen, og vi vil i fællesskab varetage forældremyndigheden over vore børn.
Vi ønsker hver især så vidt muligt at varetage vore opgaver herunder at påtage os officielle pligter samt fortsætte samarbejdet med de organisationer, vi har tilknytning til.
Vi har altid oplevet en meget stor imødekommenhed og venlighed fra alle sider, og vi håber på forståelse for den vanskelige beslutning, vi har truffet".
Ove Ullerup

Men nyheden stoppede jo ikke her, for faktisk rejste den flere spørgsmål end den besvarede: Hvad var årsagen til bruddet? Hvad skulle der ske med børnene? Hvad ville konsekvenserne for Alexandra blive? For blot at nævne nogle af de spørgsmål som medierne behandlede i de følgende dage og uger. Og så det måske vigtigste: Hvem af parterne havde man mest sympati for? Nyheden ændrede kort sagt karakter; den kom til at handle mere om baggrund, årsager og holdninger, fordi vi — danskerne — ville forstå nyheden og diskutere den indbyrdes.
Nu er historien om Alexandra og Joachims separation ikke en nyhed længere
—	den er blevet til historie. Bemærk at vi brugte ordet historie to gange i den forrige sætning; men ordet dækkede ikke det samme i de to tilfælde. I historien om Alexandra og Joachims separation betyder historie et handlingsforløb, hvor nogle personer handler indbyrdes, ofte i forbindelse med en konflikt. Sådan anvendes ordet historie inden for journalistikken, hvor man bruger udtrykket dagens historier om de artikler, journalisterne skal skrive til (morgen-)dagens avis; og hvis historierne er opdigtede, taler vi om fiktive noveller, som vi i daglig tale ofte kalder historier, og som vi analyserer i faget dansk. — I sidste del af sætningen
—	den er blevet til historie — anvendes ordet i en anden betydning: her handler det om, at separationen mellem Alexandra og Joachim er blevet fortid. Mere præcist dækker ordet historie i denne betydning fortiden og vores forestillinger om og fremstillinger af fortiden.
Begrebet historie omfatter alle disse tre betydninger: vi anvender udtrykket om
•	fortiden
•	det fag, der beskæftiger sig med fortiden
•	de beretninger (fremstillinger) om fortiden, som fagets udøvere, historikerne, laver.   .
Når betydningen af begrebet historie er så flertydig, hænger det sammen med, at fortiden er en flygtig størrelse: den har fundet sted og kan ikke sådan bare lige opsøges og udspørges. Historikerne må derfor arbejde systematisk med deres fag; det foregår på basis af en videnskabelig metode. Denne historiske metode benævnes ofte kildekritik, og den er udviklet gennem historikeres kritiske arbejde med det materiale, fortiden har efterladt.
Man kan — lidt firkantet — dele historikerens arbejde med at undersøge en begivenhed i fortiden op i fire dele, han skal:
1)	finde et emne, han ønsker at undersøge og finde ud af, hvad det er, han ønsker at få svar på (dvs. udforme en problemstilling)
2)	indsamle materiale, der kan belyse denne problemstilling
3)	bearbejde, analysere og vurdere dette materiale og på grundlag af dette arbejde
4)	besvare problemstillingen eller anderledes udtrykt: på basis af sin analyse/ vurdering af materialet formulere en teori om, hvad der er sket og hvorfor.
Det materiale historikeren arbejder med i punkt 2 og 3 er kilder og fremstillinger. Kilder er mere eller mindre direkte udtryk for den virkelighed, historikeren vil beskrive, mens fremstillinger er andre historikeres, eller fx journalisters, tidligere behandling af det samme emne.
Kildeanalysen
Når vi arbejder med en kilde til en begivenhed, skal vi indledningsvis afgøre en række forhold omkring kildens relation til begivenheden. Vi skelner mellem ikke-skriftlige kilder, dvs. genstande, billeder, bygninger mm. og skriftlige kilder, fx breve, bøger, aviser, indskrifter, love eller kontrakter. En blanding udgør mange nyere kilder med fx både tekst og billeder, fx reklamer eller hjemmesider, men også nogle ældre som runesten og kalkmalerier. Lad os for overskuelighedens skyld koncentrere os om de skriftlige kilder. Her stiller man som regel et par overordnede spørgsmål til den skriftlige kilde, man sidder med:
•	Hvor stammer den fra? (kildens udsagnsevne)
•	Hvad kan vi anvende den til? (kildens udsagnskraft)
Kildens udsagnsevne
Når man i undervisningen præsenteres for en kilde i en historiebog, er alle de spørgsmål, man kan stille til dens oprindelse, som regel besvaret i en kort introduktion til kilden. Anderledes forholder det sig, hvis man fx i et projekt selv skal finde kilder og bedømme deres anvendelse for ens emne og problemstilling. Her må man ofte selv finde ud af, hvor teksten stammer fra. I denne situation kan følgende spørgsmål være en hjælp:

1)	Hvornår er den blevet til? Er den skrevet samtidig med begivenhederne eller er den forfattet kortere eller længere tid efter begivenhederne? Altså er kilden samtidig med begivenhederne eller senere?

2)	Hvem har skrevet den? Var forfatteren tæt på begivenhederne? Tog han/ hun evt. selv del i dem? Hvilken rolle spillede vedkommende i givet fald? Eller var han/hun på afstand af begivenhederne - og dermed afhængig af andre (og måske ukendte) kilder?

3)	Og med hvilket formål er teksten blevet til? Er den evt. et forsvar for en politikers eller et partis politik? Man taler i sådanne tilfælde om, at kilden har en tendens, dvs. en holdning til begivenhedsforløbet, som man — evt. gennem en analyse — kan iagttage i tekstens udformning. Eller har kilden måske en ironisk-satirisk form, der kan gøre den vanskelig at anvende i en mere præcis historisk sammenhæng?

4)	Er kilden den tidligste tekst, vi kender, i forhold til begivenheden? Vi taler i så fald om at det er den primære kilde, i modsætning til senere, sekundære, kilder, der er afhængige af den primære kilde.

5)	Er kilden et dokument, dvs. direkte udtryk for den virkelighed, vi vil undersøge, eller er den en beretning, der fortæller om begivenhederne? Et dokument kunne fx være en lovtekst, mens beretningen kan være en journalists historie om lovens tilblivelse i form af en avisartikel.

6)	Er kilden personlig eller er den institutionel? Altså er teksten fx et uddrag af en central aktørs erindringer eller en militær dagsbefaling? Hvis en person udtrykker sig på en institutions vegne (fx en regering), vil han/hun naturligvis i større eller mindre grad være bundet af pågældende institutions synspunkter eller politik.

7)	Har kilden fortrolig karakter, eksempelvis uddrag af en intern forhandlingsprotokol, eller er den offentlig, altså beregnet på at blive kendt for et større eller mindre publikum, som fx en tale?

Generelt vil personlige kilder som regel være mere troværdige end institutionelle, og fortrolige kilder vil være mere troværdige end kilder beregnet på offentliggørelse.
OPGAVE  Forklar hvorfor det som regel vil være sådan.
Lad os nu se på' Hoffets pressemeddelelse om Alexandra og Joachims separation og forsøge at bedømme dens udsagnsevne som kilde:
1.	Da pressemeddelelsen blev offentliggjort samme dag, som separationen trådte i kraft, er den samtidig med begivenheden, selv om den afslører at der — ikke overraskende — har været et forhandlingsforløb op til selve separationen.
2.	Teksten er underskrevet af Ove Ullerup, som er hofmarskal og dermed tæt på begivenhederne. Der er næppe tvivl om, at teksten er udformet med stor omhu og i hvert tilfælde godkendt af dronning Margrethe, hvis majestæten ikke ligefrem selv har været med til at formulere den, hvad indledningen til teksten jo godt kunne tyde på. I det hele taget er der en lang række afsendere/tekstforfattere til denne pressemeddelelse:
a.	"Hendes Majestæt Dronningen og Hans Kongelige Højhed Prin
sen" har pålagt...
b.	"Hofmarskallen" (Ove Ullerup) at udforme meddelelsen, der af
sluttes med en udtalelse af...
c.	"Prins Joachim og Prinsesse Alexandra"
3.	Formålet med pressemeddelelsen er helt oplagt at orientere offentligheden/den danske befolkning om, at prinsesse Alexandra og prins Joachim skal separeres med henblik på senere skilsmisse. Teksten er tilsyneladende helt neutral, men anskuer selvfølgelig sagen fra hoffets synspunkt — den har altså en klar tendens.
4.	Kilden må siges at være primær (selv om der verserede rygter bl. a. på nettet i timerne inden offentliggørelsen). Men der vil senere kunne dukke kilder op, som vi må anse for mere primære
5.	Pressemeddelelsen er et dokument, der fx over for offentligheden fastlægger, hvorledes prinsesse Alexandra for fremtiden skal tituleres. Men den indeholder også berettende elementer. 
6.	Da kilden er det officielle udtryk for hoffets fremstilling af separationen, er den institutionel.
7.	En pressemeddelelse er selvfølgelig beregnet på at blive offentliggjort, derfor er den offentlig.
OPGAVER
1.	Hvor og hvordan fremtræder de forskellige afsendere i pressemeddelelsen?
2.	Hvor og hvordan ser man tendensen i pressemeddelelsen?
3.	Overvej hvilke mere primære kilder til separationen, der senere vil kunne dukke op?
4.	Påvis berettende elementer i pressemeddelelsen.
5.	Ifølge fremstillingen ovenfor var de offentlige og institutionelle kilder ikke udpræget troværdige. Gælder det også for hoffets pressemeddelelse? — giv et begrundet svar.
Kildens udsagnskraft
At fastslå de faktuelle omstændigheder omkring en kilde — hvornår og hvordan er den blevet til? — er imidlertid ikke tilstrækkeligt. For et nok så væsentligt spørgsmål er, hvilket forhold kilden har til de begivenheder, vi gerne vil vide noget om? For at vurdere en kildes udsagnskraft gælder det altså om at finde ud af, om vi kan anvende kilden og i bekræftende fald: til hvad? Er kilden relevant i forhold til min problemstilling, og hvordan kan jeg bruge kilden i min sammenhæng?
Det er de overordnede spørgsmål, man må stille til den tekst eller det billede, man sidder med.
Vi taler i denne forbindelse om en kildes repræsentativitet. Hvad er det for en virkelighed, den pågældende kilde afspejler? Lad os fx tage tre kilder fra året 1933:
a.	en tale af statsminister Thorvald Stauning,
b.	en dansk arbejderfamilies budget for en måned og
c.	et nummer af ugebladet "Hjemmet".
De fortæller alle noget om det danske samfund i 1933, men de er udtryk for meget forskelligartede dele af den danske virkelighed i det år, og de tre kilder vil kunne anvendes til at belyse meget forskellige forhold. Hvis vi fx vil undersøge den danske regerings politik i 1933, vil det være oplagt at anvende Staunings tale og måske arbejderfamiliens budget; men ugebladet vil vi næppe kunne bruge til noget i denne sammenhæng
Vi anvender også udtrykket repræsentativitet til at udtrykke, hvor bred en del af virkeligheden en kilde dækker. Et læserbrev, et chatroom-indlæg eller et vox-pop interview i TV-avisen med kritik af Danmarks deltagelse i Irak-krigen dækker kun afsenderens synspunkter, og det behøver ikke at være repræsentativt for udbredte synspunkter i befolkningen. Mange læserbreve med samme tendens i flere dagblade kunne derimod tyde på, at synspunkterne er repræsentative for i hvert fald en del af befolkningen.
Det kan ofte være vanskeligt at bedømme, hvor repræsentativ en kilde er. I ældre historie, hvor kildematerialet er ret begrænset, fristes man til at betragte de få kilder, vi har, som værende repræsentative. Men det spørgsmål man her må stille sig er, om det sparsomme materiale repræsenterer den historiske virkelighed på en dækkende måde? Et af problemerne er her det helt grundlæggende, at det kun var dem, der kunne skrive, der skrev. Fx kunne en stor del af befolkningen i Danmark før 1700 slet ikke læse endsige skrive; det betyder, at overklassen er ekstremt overrepræsenteret i de skriftlige kilder.
I nyere historie er vilkårene omvendt, at vi ofte har et enormt stort kildemateriale. Man må i den konkrete undersøgelse af praktiske hensyn begrænse sig til at arbejde med et lille udsnit af det mulige kildemateriale, og her er problemet så, om dette udsnit er repræsentativt for hele materialet.
Nogle kilder er væsentligere end andre. Det gælder, hvis de kan anvendes til mange relevante problemstillinger. Af de tre 1933-kilder vil "Hjemmet" nok kunne anvendes til færrest relevante historiske problemstillinger, mens Stauningtalen vil kunne være væsentlig i flere sammenhænge.
Visse områder af tilværelsen opfatter vi simpelthen som mere afgørende for samfundsudviklingen end andre. Traditionelt har historie handlet om politik, økonomi, militære forhold og (fin-)kultur, der udgør fagets hårde kerne. Men faget har bevæget sig i de sidste tre-fire årtier, og det, man skal beskæftige sig med i historie i gymnasiet, afspejler et kompromis mellem de traditionelle sider af faget og de moderne, mere bløde sider: sociale forhold, mentalitetshistorie, folkelig kultur, kvinders historie osv.
OPGAVER:
1.	Lav et emne/problemstilling, hvor du kan anvende et nr. af "Hjemmet''fra 1933 som kilde.
2.	Er pressemeddelelsen om Prins Joachim og Prinsesse Alexandras separation en væsentlig kilder Begrund dit svar.
Kildekritik og Internet-søgning
Et par ord om brug af Internettet: Her er en ny og spændende informationskilde, som oven i købet virker nærmest uudtømmelig. Der findes da også mange spændende muligheder for solid og anvendelig information til en del projekter og opgaver her, især i forbindelse med materiale- og litteratursøgningen. Det gælder først og fremmest diverse artikelbaser og bibliotekernes hjemmesider Men der er også mange problemer ved at bruge Internet i en historisk-faglig sammenhæng. Kvaliteten af den information, man henter her, kan være særdeles svingende: hvem som helst kan oprette en hjemmeside og fylde den med hvad som helst!
Her er den fremgangsmåde, de teknikker, som den historiske kildekritik bygger på også særdeles relevante. Det er præcis de samme spørgsmål, der fører frem til en nøjere bestemmelse af en historisk kildes troværdighed og anvendelighed, som man kan anvende til en vurdering af en hjemmesides troværdighed og anvendelighed!
Vi kan således i kort form sammenfatte spørgsmålene fra kildeanalysen i de følgende punkter, som man bør være opmærksom på, når man skal vurdere en hjemmeside:
•	Hvem står bag hjemmesiden? En offentlig institution (fx et universitet) eller en forening (hvilken profil/formål har den?), et firma, eller en privatperson? Og hvilke af disse typer af sites bør du have mest tillid til?
•	Hvad er det overordnede emne? Er det relevant for vores problemstilling, eller er det ret underordnet?

•	Hvilke kilder bygger oplysningerne på? Fremgår det, eller virker dette uklart?

•	Er det en hjemmeside, der er aktuel, eller er materialet af ældre dato (hvornår er hjemmesiden sidst opdateret?)

•	Formulér selv flere relevante spørgsmål, der kan afsløre noget om hjemmesidens anvendelighed og pålidelighed i forbindelse med dine problemstillinger

Opgave – skal ikke afleveres, men svarene skal diskuteres i klassen, når I har diskuteret i grupperne

Læs tekst 11, 12 og 13 side 31-47 i terrorkompendiet (uddrag fra Søren Mørch) og 

1.	Brug punkterne på side 3 til at vurdere kildernes udsagnsevne – hvor stammer den fra (gennemgå alle 7 punkter)?

2.	Diskuter dernæst kilderne udsagnskraft – hvad kan de bruges til?

Materialet er en let redigeret udgave fra Henrik Bonne Larsen m.fl. ”Introduktion til historie”, Systime 2005 side 19-26