KINA l KEJSERTIDEN

Konfutse levede fra 551 til 479 før Kristus. Han var en af de mange vise mænd, der i denne periode drog rundt i Kina, omgivet af en flok disciple, som han underviste i filosofi og moral. Hans lære blev samlet og udgivet af hans elever, og disse skrifter dannede grundlaget for al undervisning i Kina i de næste årtusinder. Kon-fusianismens grundlag er moral i modsætning til den anden store retning i kinesisk filosofi, legalisnien, som blev besejret af konfusianis-men ved grundlæggelsen af Han-dynastiet 200 år før Kristi fødsel. Legalisternes lære understregede loven, som grundlag for menneskeligt samvær, det vil sige alle skulle rette sig efter de af kejseren givne regler og straffes hårdt, hvis de overtrådte dem. Ifølge konfusianimen skal man arbejde med sine egne indre kvaliteter henimod at blive et godt menneske. Hvis lederen er god, vil alle mennesker opføre sig rigtigt, og det er ikke nødvendigt at straffe dem.
En kinesisk legende fortæller historien om Wang Xiang, som omfattede sine forældre med en utrolig ærbødighed. Da hans mor døde, overførte han sin respekt til sin stedmoder, skønt hun var meget uvenlig overfor ham. Hun bagtalte ham overfor hans far, som derfor mistede sin kærlighed til ham. Begge de gamle blev syge på en gang, og stedmoderen længtes usigeligt efter frisk fisk. Det var vinter, så vandet var dækket af is. Wang Xiang tog tøjet af og prøvede at smelte isen med sin varme krop. Pludselig åbnede der sig en sprække i isen og to karper sprang op af vandet og landede i hans kurv. Han tilberedte dem til sin stedmor, og naboerne var himmelfaldne over et sådant bevis på sønlig ærbødighed.
Historien findes i en af de første konfusian-ske klassikere, 'lærebog om sønlig ærbødighed', fra Han-dynastiet, som varede fra 200 f. Kr. til 200 e. Kr. Den er et lærestykke, som skal opdrage unge kinesere i de konfusianske normer, som siden dengang har gennemsyret det kinesiske samfund. Konfusianismen er ikke en egentlig religion, men snarere en morallære, indeholder en række forskrifter om, hvor-

dan man bør/ikke bør handle i forhold til samfundet og i forhold til andre mennesker. Hvert individ er fra fødselen tildelt en nøje defineret plads i en rangorden, som giver personen visse pligter og visse rettigheder. For at samfundet kan være harmonisk og i ro, må hvert individ opfylde de forpligtelser, hans eller hendes plads i hierarkiet foreskriver. De normer, som regulerer forholdene mellem mennesker, er de samme i familien og i det offentlige liv; de er universelt gældende og en del af naturens orden, beroende i en højere magt udenfor mennesket selv. De er altså ikke blot en form for aftale, eller kontrakt, indbyrdes mellem mennesker.
Hierarkiet udtrykkes gennem de såkaldte 'fem sociale forhold': forholdet mellem fyrste og undersåt, far og søn, ældre og yngre bror, mand og hustru og forholdet mellem venner. I hvert af disse forhold er den sidst nævnte pr. definition underlagt den først nævnte; det vil sige sønnen skal ære sin far og rette sig efter hans ordre, hustruen skal adlyde sin mand, den yngre bror er underlagt den ældre, o.s.v. Sætter man sig op imod denne rangorden, for eksempel ved at svigte sine forældre, er det ikke alene moralsk forkasteligt; det regnes også for at være et brud på den sociale orden og dermed en trussel for hele samfundet. Ulydighed overfor én, der står over én selv i hierarkiet, kan derfor medføre meget strenge sanktioner. I Kejsertiden regnedes det ikke for en rigtig forbrydelse, hvis en far slog sin opsætsige søn ihjel, mens det var en meget alvorlig sag, hvis en søn modsagde sin far eller nægtede at adlyde ham.
Af de fem forhold handler de tre om forhold indenfor familien, og en stor del af konfusia-nismen er faktisk en retfærdiggørelse af det meget stærke familie- og klansystem, som styrede det sociale liv i det klassiske Kina. De normer og krav, denne struktur påførte den enkelte, blev naturligvis efterlevet i forskellig grad af de forskellige klasser i samfundet. Familiebåndene var stærkest i overklassen, hvor der skulle hæges om rigdom og politisk indfly-

Ifølge konfusionsk tankegang gælder de samme regler for menneskelig omgang i familien som i samfundet. Alle har en bestemt plads i en hierarkisk orden. Samtidigt kan dagliglivet, som hos os, være præget af harmonisk samvær, som her omkring et ganske almindeligt middagsbord.

delse. I middel- og underklassen prøvede man al efterleve normerne, men var hæmmet af de økonomiske forhold, man levede under. For eksempel kunne det være umuligt for en fattig mand at overholde kravet om efterkommere, fordi han ikke havde midler til at skaffe sig en kone, eller det kunne være umuligt for en søn at forsørge sine gamle forældre.
Indenfor denne autoritære patriarkalske struktur var kvinden placeret lavest. Hun blev fra fødslen betragtet som mindreværdig og hele sit liv var hun underlagt en mand. Først skulle hun adlyde sin far, der kunne disponere over hende - som over familiens øvrige ejendom - og afsætte hende til hvem han fandt passende. Pigebørn fra fattige hjem kunne fra 9-10 årsalderen blive anbragt hos deres kommende svigerforældre, som de på alle måder skulle opfatte og behandle som deres egne forældre - altså adlyde dem. Fra kvinden var blevet gift og til hun - eller hendes mand - døde, skulle hun adlyde ham. Hun skulle være ham en ærbar og underdanig hustru og føde ham sønner. Opfyldte hun ikke disse krav, havde manden ret til at sende hende tilbage til hendes oprindelige familie, og hvis den ikke ville have hende tilbage, havde hun - idet hun var uden økonomiske rettigheder - kun prostitu-

tion eller selvmord tilbage. At føde sønner regnedes for uhyre vigtigt, fordi kun sønner kunne videreføre familien, hvad der ifølge den kon-fusianske tankegang var absolut nødvendigt for at opretholde naturens orden. Denne forkærlighed for drengebørn ses stadig i mange områder og har haft stor indflydelse på mulighederne for at bremse befolkningstilvæksten, som vi skal se senere. Hvis manden døde før hustruen, skulle hun adlyde sin søn. Kun når svigerdatteren flyttede ind, havde kvinden magt over et andet menneske, og i visse tilfælde tog hun så grusomt hævn, at forholdet mellem svigermor og svigerdatter blev regnet for at være det mest konfliktfulde og sårbare punkt i udviklingen af en harmonisk familie.
Først fra starten af dette århundrede kom der skred i diskussionen om den fastlåste rangorden, alle kinesere var underlagt. Med den så- kaldte '4. maj-bevægelse' i 1919 blev der sat spørgsmålstegn ved det strenge hierarki inden for familien, og der blev åbnet for en debat om kvindens stilling i samfundet, og om de unges evige underlegenhed overfor de ældre og om det det stive uddannelsessystem. Kort tid efter i 1921 - blev Kinas Kommunistiske Parti oprettet, og det gjorde netop opgøret med konfusianismen til en af sine vigtigste mærkesager.

Fra Hatla Thelle ”Kina set indefra”, Gyl. Udd. 2000, side 7-8